Hanáččena

Hanáččena, hanácká nářečni skopina nebo take středomoravská nářečni skopina je skopina nářeči českyho jazeka, póživaná přebližně na ózemi středni částě Morave, névyrazňéš jeji rese mužeme pozoruvat na ózemi Hané. Obecně se dá řict, že de o nézachovaléši nářeči českyho jazeka (tj. nářeči, kery je v době, hde je pod vlivem obecny češčene egzistenca nářeči na óstopo, népóživaňéši.

Hlavni znake

 * hláska ý ve spisuvny češčeně se v nářeči měni na é (mladý – mladé, dýchat – déchat)
 * dvóhláska ou ve spisuvny češčeně se v nářeči měni na ó (stoupat – stópat, koupat – kópat)
 * slabičny n ve slovech sedn (misto sedm) ha osn (misto osm)
 * hláska é za spisuvny ej a aj (pejsek – pések, hraj – hré)
 * krátky samohláske misto dlóhéch v připadech typo vím – vim, práh – prah
 * asimilaca znělostě sh na zh, napřiklad shýbat se – zhébat se
 * v 7. pádě množnyho čisla převažoje koncovka -ma (domama)
 * sloveso bét má ve vyznamo pomocnyho slovesa minolyho časo tvare obdobny spisuvny češčeně, v jakymkoli jinym vyznamo hale majó tvare so (su) – seš – je – sme – ste – só
 * mezi koncovkama skloňováni tvrdéch ha měkkéch podstatnéch men je miň rozdilu, než ve spisuvny češčeně, protože v dialekto néni o nekeréch slov přehláska (např. skloňováni muž, bez muža)
 * podstatny ména, jejichž kořeň konči na z, s, l a nekery dalši, se skloňojó podlivá měkkyho skloňováni
 * o zájmen je časty póživáni tvaro 6. pádo ve vyznamo 7. pádo (o vašem, s vašem), nicméně nihde neplati obdobná změna o nekeréch přidavnéch men, jako je temo v nářečich na ózemi Čech
 * neegzistoje venecháváni pomocnyho slovesa bét v 1. osobě minolyho časo složenyho, pomocny sloveso je zachovávany decke, a to aji v připadech, že je podmět vejádřené zájmenem (tehde je to připustny aji ve spisuvny češčeně)
 * tvar rozkazuvaciho zpusobo většinó konči na -i/-e v jednotnym čisle ha -ite/-ete v množnym čisle
 * tvar 3. osobe množnyho čisla sloves 4. třide zakončené na -ijó (spijó, chodijó)
 * tvare slovesa chtět – chco/chcu, chcó/chcou, nehde take v minolym časo chcel, chcela...
 * v nekerych slovesech se koncovy -t změkčoje na -ť (déchať, lamať)

Jižni středomoravská podskopina
Nářeči jižni středomoravsky podskopine se póživajó na velky části jihozápadni ha jižni Morave, prostor je vemezené zhroba městama Moravsky Bodějovice – Třebič – Velky Mezeřiči – Kunštát na západnich hranicách ha městama Boskovice – Veškov – Slavkov ho Brna na vychodnich hranicách ózemi nářečni podskopine.

Hlavni znake jižni středomoravsky nářečni podskopine popisojó následujici bode:


 * před samohláskama ha nepáruvéma sóhláskama na mezeslovnim předělo se párovy sóhláske vesluvojó zásadně zněle (např. já z maminkó)
 * násluvny v- před o- na začátko sluva (ohrezek – vohrezek)
 * v 7. pádo jednotnyho čisla podstatny ména vzoro předseda končijó na -em (s předsedou – z předsedem)
 * jednotny čislo možskyho rodo přičesti minolyho má před koncovym -l dlóhó samohlásko (např. dělal – dělál)
 * v jednotnym čisle podstatnéch men vzoro předseda se často póživá třeti pád v platnosti čtvrtyho

Vychodni středomoravská podskopina
Ózemi nářeči vychodni středomoravsky podskopine je zhroba od vychodniho okraja středni ha jižni podskopine po hranico vychodomoravsky nářečni skopine.

Hlavni znake vychodni středomoravsky nářečni podskopine popisojó následojici bode:


 * vepóščeni j- ve skopině ji- na začátko slova (jiný – iný)
 * ózká vésluvnosť hlásek é ha ó, takže toť te splyvajó z hláskama í ha ú
 * koncovka -om ve třetim pádo množnyho čisla podstatnéch men možskyho ha středniho rodo (sousedům – súsedom)
 * jednotny čislo rodovéch zájmen možskyho ha středniho rodo só skloňovany podlivá vzoro tvrdyho skloňováni, ve spisuvny češčeně só skloňovany měkkym skloňovánim
 * pře skloňováni muj, tvuj, svuj hapod. se obvekle póživajó nestaženy podobe (mojeho, tvojeho, svojeho)
 * dlóhy o ve skopinách -jo ha -ňo-
 * prodlóženi samohláske před koncovym -l v přičesti minolym jednotynho čisla možskyho rodo (dělal – ďělál)