Morava

Morava (latinske Moravia, německe Mähren, polske Morawy) je jednó ze třech historickéch českéch zemi. V minolosti spadala pod země Korone česky. Název je odvozené od řekê Morave ("krajina kolem řeke Morave"). Hlavnim městem Morave bel puvodně Olomóc, od roko 1642 do roko 1948 pak Brno.

Ózemni rozsah ha mocensky začleneni Morave se opakuvaně vyrazně měnilo. Po zániko Velkomoravsky řiše přestala bét Morava ohniskem státo ha samostatné stát s centrem na jejim ózemi nigde potem neegzistuvál. V roko 1019 nebo 1020 dobel Moravo po obsazeni Boleslavem Chrabrym české kniže Oldřich ha opětuvně jo přepojil k přemeslovskymo státo. Od ty dobe až dodnes zustávajó politicky osode Čech ha Morave většinó spojeny, aji dež obě země měle ve středověko ha ranym novověko poměrně velkó miro autonomie.

Morava bela rozdělená na ódělny knížectvi (partes), kery přepadle členum rodo Přemeslovcu, od roko 1061 dědičně. Na konco 12. stoleti moravsky óděle sjednotil v Markrabstvi moravsky během krize ovnitř přemeslovskyho rodo pozďéši české kniže Konrád II. Ota. Státoprávni postaveni Morave jako sóčasti českyho státo nebelo zcela jasny ešče v prvy polovici 14. stoleti. Nejasnosťám očinil konec Karel IV. listinó ze 7. dubna 1348, kerá jednoznačně stanuvila, že Morava je lénem českyho krála ha nikoli lénem Svaty řiše řimsky.

Se zánikem Rakósko-Uherska zaniklo aji markrabstvi hale Morava zustala jako Zem moravská aji nadále správnim celkem v rámco nově vzniklyho Československa. Roko 1928 bela Morava spojená z českó čásťó Slezska do Země moravskoslezsky, kerá egzistuvala do roko 1948. Od roko 1949 se ózemi děli na kraje, jejichž hranice se z puvodnima zemskéma hranicama nekrejó. Dodnes je šak Morava obevatelama Česky republike vnimaná jako kulturni celek. V prvy polovici 90. let 20. stoleti belo selny Moravsky hnoti osilojici o obnovo autonomie Morave, od parlamentnich voleb 1996 šak žádná véznamňéši zemske orientuvaná politická sela v Česky republice nepusobi.

Ózemi
Ózemi Morave v rozsaho z roko 1928 je v sóčasnosti (od roko 2000) rozděleny mezi Jihomoravské (celé kraj až na dědino Jobova Lhota), Moravskoslezské (okoli Rymařova, Novyho Jičina ha Frenštáto; dále čásť Ostrave ha Mistek), Olomócké (kromě téměř celyho okreso Jesenik), Vesočino (kromě severni ha západni částě kraja), Zlinské (celé kraj), Jihočeské (okoli Dačic ha Slavonic) ha Pardobické kraj (okoli Svitav). Puvodně moravská osada O Sabotu, kerá od záři 1998 má jako mistni čásť oficiálni název Šance, patři od 25. červenca 1997 ke Slovensko, k němož patřijó aji moravsky pozemke, odřiznoty od zbetko Morave ópravó česko-slovensky státni hranice roko 1997.

Z historickym ózemim Morave hraničijó na západě Čeche (344 km), na jiho rakóská spolková zem Dolni Rakósko, na jihovychodě pak slovenské Trnavské kraj, na vychodě slovenské Trenčinské kraj, na severovychodě Žilinské kraj ha Česky Slezsko, na severo take Česky Slezsko ha na severozápadě potem ózemi Polska – konkrétně Kladsko, negdéši sóčásť Čech dnes čásť Dolnoslezskyho vojvodstvi (20 km).

Negdéši moravsky enkláve ve Slezsko sósedijó s polskym Opolskym vojvodstvim kery leži téměř cely v polsky části Slezska.

Geografia
Mezi známňéši národopisny regione patři Valašsko, Slovácko, Haná, Lašsko nebo Horácko.

Povrch
Povrch Morave tvořijó z větši částě pahorkatine, vrchovine ha nepřiliš vesoky pohoři. Na hranici z Čechama se rozkládá Moravskočeská vrchovina. Prameni toť napřiklad řeke Jihlava nebo Oslava. Sóčásťó Moravskočesky vrchovine je aji masiv Žďárskéch vrchu, ve keréch prameni řeka Svratka. Vychodně od Českomoravsky vrchovine se pak nacházi Drahanská vrchovina z Moravskym krasem. Na severo Morave ha na jiho Slezska se pak rozkládá pohoři Jesenike z névešši moravskó horó Pradědem (1492 m), členěny na Hrobé Jesenik ha Nizké Jesenik. Jihozápadně od Jeseniku se na hranici z Čechama ha Kladskem rozkládá Králické Sněžnik. Jihovychodně od Jeseniku se zvedajó Odersky vrche. Na jižni ha středni Moravě se pak podél řek rozkládá nekolik nižinatéch óvalu ha "bran", kery oddělojó vyše ovedeny pohoři na vychodě Morave, jimaž só Bily Karpate, Javornike, Moravskoslezsky Beskyde, Vsetinsky vrche, ha západněji položeny Chřibe ha pahorkatina Ždánické les. Podél toko névětši moravsky řeke Morave, kerá celó zemjó protéká od severo k jiho, leži Hornomoravské óval ha Dolnomoravské óval. Na Hornomoravské óval navazoje na severo Moravská brana, na jiho pak Veškuvská brana, z ňóž sósedi Dyjskosvratecké óval. O Mikulova se zvedajó Pavlovsky vrche.

Na řece Moravě se nacházi aji nénižši bod celyho ózemi Morave (148 m) na sótoko z řekó Dyjó v néjižňéšim véběžko Morave na trojmezi ze Slovenskem ha Rakóskem.

Řeke

 * Morava – névětši řeka tyto země
 * Bečva
 * Dyja
 * Jevišovka
 * Jihlava
 * Odra
 * Oslava
 * Ostravica
 * Svitava
 * Svratka

Vyznamny města
Od roko 1641 belo správnim centrem Morave brno. Předtym se o správo země dělilo s Olomócem, keré je dodnes centrem řimskokatolicky duchovni správe Morave.


 * Brno (krajsky)
 * Olomóc (krajsky)
 * Zlin (krajsky)
 * Přerov
 * Prostějov
 * Třebič
 * Jihlava (krajsky město, puvodně ležici jen na Moravě, v sóčasnosti se rozkládajici po obóch stranách bévaly moravsko-česky zemsky hranice)
 * Kroměřiž
 * Uhersky Hradišče
 * Nové Jičin
 * Znojmo
 * Ostrava (krajsky město rozkládajici se po obóch stranách bévaly moravsko-slezsky zemsky hranice, na Moravě se nacházijó částě Moravská Ostrava ha jiny)
 * Frydek-Mistek (město rozkládajici se po obóch stranách bévaly moravsko-slezsky zemsky hranice, na Moravě se nacházi Mistek)
 * Svitave

Seznam 20 névětšich moravskéch (slezskéch) měst podlivá počto obevatel

Slovansky osidleni
Néstaršim historicky doloženym etnikem bele keltsky kmeně Volku-Tektoságu, vestřidany na přelomo letopočto germánskéma Kvádama (pravděpodobně toť zasahuvál vliv Marobudove řiše). V 6. stoleti osidlile Moravo slovansky kmeně: Holasici na Opavsko (jejich egzistenca je hale značně nejistá) ha Moravani (prve zmiňuvani haž roko 822, zřémě se hale jednalo o sóhrnné název pro všecke obevatele jedneho kmeňa, keré si v 8. nebo 9. stoleti podmanil ostatni slovansky kmeně žijici v temto regiono), žijici zéména kolem středniho ha dolniho toko řeke Morave, pravděpodobně haž k sótoko z řekó Dunaj.

Velkomoravská epocha
V 7. stoleti tvořila Morava sóčásť Sámove řiše. V prvy čtvrtině 9. stoleti se v dolnomoravskéch óvalech začal formovat raněstředověké ótvar. Jeho knižata, v novověko nazvany Mojmirovci, přepojily roko 833 k sidelnimo jádro aji zem na drohy straně Karpat – nitransky knižectvi (jihozápadni Slovensko) ha Morava se tak stala centrem prvyho raně feudálniho státo na ózemi dnešni Česky republike – Velkomoravsky řiše.

Mezi Velkomoravskó řišó ha Byzancó bela v roko 863 ozavřena dohoda. Cisař Michael III. vešel vstřic žádosti knižeta Rostislava ha veslal na Moravo misiu vedenó "soluňskéma bratrama" Konstantinem ha Metudem. Jejich zásluhó se Velkomoravská řiša stala kolibkó slovansky vzdělanostě ha začala se toť šiřit vychodni větva křesťanstvi. Drohé z věrozvěstu se o neco později stal prvym a jedinym moravsko-panonskym arcibiskopem.

Velká Morava bela politicke ha vojenske silnym středoevropskym státem z mocnéma panovnikama v čele (néslavňéšim bel Svatopluk) ha na svó dobo odivojici hmotnó kulturó. Prameně se mimo jiny zmiňojó o velikosti ha véstavnosti Svatoplukova města (neznámyho jménem, snáď Veligrad) ha bohatstvi tyto země. Přesto nakonec řiša, oslabená vnitřnima dynastickéma rozporama, nevedržela trvalé tlak Franku ha zéména nájezde novyho protivnika z vychodo: kočovnéch Maďaru.

Po zániko řiše v letech 906/907 egzistoje pro následojici stoleti jen minimum písemnéch zpráv. Je pravděpodobny že terotorium dnešni Morave se dostalo pod vliv Uher, přip. Polska, přičemž zbetke puvodni světsky ha cirkevni správe bele patrně zachovany.

Pod vládó Přemeslovcu (10.–14. stoleti)
Teprve až po nekolikanásobny porážce Uhru v letech 955 ha 965 si Moravo postopně pod svy panstvi ziskal české kniže Boleslav I. Hranice Morave bele v tyto době značně odlišny od jejich sóčasnyho pruběho. Na jiho zasahuvala přirozená hranica jižněji až do severni částě dnešniho Dolniho Rakóska, na vychodě vedla po západnim ópati Biléch Karpat. Severni hranica nebela dlóho zřémá, probihala zhroba hlobokéma hvozdama na dnešnim jižnim pomezi Opavska.

Roko 1003 se zmocnile Morave polsky vojska Boleslava Chrabryho. Dogde Polsko Moravo podrželo, néni přesně známy – jeji opětovny ovládnoti (haž po Bily Karpate) Přemeslovcem Oldřichem se klade do roko 1019 nebo 1029. Ešče na přelomo 11. a 12. stoleti šak patřila čásť Morave v okoli Uherskyho Hradišča, Uherskyho Brodo ha Strážnice k Uhrám. Oldřich dal zem do správe svymo senovi Břetislavovi I.

Břetislav I. založil nebo obnovil řado hradu, z něchž tři – Olomóc, Brno ha Znojmo – se později rozrustle v duležity města. Teto hrade take na samym sklonko svyho života (1055) ostanuvil centrama novéch správnich oblasti, ódělu, v keréch vládle mladši senové pražskéch knižat (později, zéména v brněnskym ha znojemskym ódělo, samostatny bočni linie Přemeslovcu). Vřetislav take stál o pořátku moravskyho mincovnictvi – ešče za života svyho otca začál na Olomóckym hradě razit denáre ha založil toť n=starši mincovno na Moravě. Aji tato skotečnosť podtrhla přednostni postaveni Olomóca vuči ostatnim ódělum.

Nástupce Břetislavuv na pražskym stolco, néstarši sen Spetihněv II., se rozhodl Moravo ospořádat jinak. Zesadil všecke tři svy bratre/ódělnike (olomócké Vratislav – pozďéši král Vratislav II. – mosel dokonca oprchnót do Uher), dosazeny Břetislavem; ověznil 300 moravskéch předáku, vevlastnil jejich majetek ("koně aji jejich zbroj") ha na jejich mista dosadil svy lidi z Čech. Po jeho smrti šak nové kniže Vratislav II. systím ódělu opět obnovil (tzv. "drohy děleni Morave"), ha te pak egzistuvale haž do sjednoceni země v r. 1182.

Zvláštni postaveni mělo v rámci Morave olomócky biskopstvi, založeny Vratislavem roko 1063. Olomócké biskop béval (na rozdil od pražskyho) doslova pravó rokó knižat ha králu českéch, mocnym činitelem v zemi (jediná skotečná lenni sóstava v našech zemich vznikla právě na statkách ha panstvich biskopu z Olomóca).

Na konco 12. stoleti moravskyoděle sjednotil během krize ovnitř přemeslovskyho rodo pozďéši české kniže Konrád II. Ota, sjednoceni země dokončil markrabě Jindřich Břetislav ha tak vzniklo Markrabstvi moravsky. Po bitvě ho Loděnice na Moravskokromlovsko si Konrád II. Ota knínskó dohodó z knižetem Bedřichem podržel markraběci titol ha záruveň oznal vrchni autorito českyho knižeta. Potem, co se sám stal českym knižetem, přestal markraběci titol póživat, v jedny z listin se dokonca představil jako "kniže Čechu, gdesi markrabě moravské" ("Boemorum dux, quondam marchio Morauie") čimž dal najevo, že hodnosť českyho knižeta v sobě zahrnoje aji panováni na Moravě. Morava jako jednotná zem nicméně nezanikla, jeji vztahe k Čechám šak bele formálně neojasněny haž do roko 1348, gde české král Karel IV. z Morave očinil léno českyho krála.

Počinaje rokem 1269 se začalo z Morave veděluvat Opavsky vévodstvi vetvořeny Přemeslem Otakarem II. pro jeho nemanželskyho sena, vévodo Mikoláša.

Markrabstvi mělo koncem 13. stoleti svy zemsky óřednike, v jejichž čele stál zemské hétman (poprvy se ovádi v roce 1298) a sóde (tzv. cúdy). Zemská obec, reprezentuvaná sněmem, se začala na Moravě formovat haž v pruběho 14. stoleti.

V rámci Česky korone (14.–15. stoleti)
Jan Lucemburské, nové král Čech ha markrabě Morave, bel nocené vedat česky ha moravsky šlechtě tzv. inauguračni diplome neboli volebni kapitulace (pro Moravo bel diplom vedané v červno 1311, pul roko po českym), v něchž potvrdil všeckém knižatum královstvi našeho českyho ha Moravě jejich požadavke (beť v okleščeny podobě) – mimo jiny že "nigde nesvěřime nikomo jinymo než Moravano na Moravě nejaké óřad, spojené z duchodama...", dále, že zemskó berni bode král vebirat jen ve zvláštnich připadech ha že nebode šlechto notit k vojenském taženim za hranice země (tj. šlechtici měle póze povinnosť zemsky hotovostě). Teto listine hopevnile politickó samosprávo Morave ve středověko. S Čechama spojovala Moravo osoba společnyho panovnika (personálni unia), společny občanstvi šlechte ha povinnosť společny obrane.

V roko 1348 české král ha řimské cisař Karel IV. očinil konec nejasnymo vztaho Morave k Čechám ha v rámco otvořeni sóstáti zemi Korony česky očinil Moravo lénem českyho krála; Morava nadále neměla bét zcizuvaná z moci českéch králu. Karel take zreformuvál moravsky sódnictvi ha do Brna a Olomóca bele převedeny zemsky deske (zemské sněm střidavě zasedál v obóch městech). Na přelomo 14. ha 15. stoleti probihale markraběci válke mezi bratrama Joštem ha Prokopem. V 15. stoleti Moravo nezasáhle přiliš véznamně hositsky válke, zem se však po jejich skončeni rozdělila náboženske taják Čeche.

Jiři z Poděbrad vedal 13. ledna 1464 "na poniženó prosbo baronu, šlechticu ha obevatel tehoto markrabstvi" slavnostni listino, keró proklamuvál nerozločitelny spojeni Čech ha Morave jako dvóch rovnoprávnéch zemi. Markrabstvi přestalo bét chápany jako česky léno ha nemělo bét ož nigde nikomo postópeny. V dusledko válek z Matyášem Korvinem ha následnyho chaoso ha rozděleny vláde v českéch zemich (Morava v letech 1469/71–1490 spadala, spolo ze Slezskem ha oboji Lužicó, pod vládo Uher) šak listina nebela fakticke naplněná.

Rané novověk
V roko 1535 belo vedany Zřizeni zemsky markrabstvi moravskyho ha vznikle tak kraje novojičinské, olomócké, brněnské ha hradiščské.

V 16. stoleti bel néveššim zemskym orgánem moravské zemské sněm, keré měl právo povoluvat berně, měl samostatnó moc, pokod šlo o zemsky práva ha zemsky zákonodárstvi ha střežil moravsky svobode. V čele země stál králuvské zemské hétman z dalšima óřednikama. V zahraniči bela Morava chápaná téměř jako samostatná stavovská republika.

Počátkem 17. stoleti z iniciative Karla staršiho ze Žerotina se Moravani poprvy ha naposlede odtrhle ha dočasně se odklonile nikoli od Korone, hale od krála (markraběta) Rodolfa II., ha vznikla konfederaca Morave, Uher ha Rakós, v jejimž čele stál uherské král Matyáš II. přijaté v roko 1608 za moravskyho markraběta. Matyáš tehde přeznal moravském stavum právo zákonodárny, ha to aji bez sóhlaso panovnika-markraběta, dále právo zemskyho sněmo vepovidat válko ha ozavirat mir ha bránit zemsky zřizeni aji zbraňó, gdebe ho panovnik porošuvál. Tato iniciativa bela vysledkem rozhořčeni nad postopem českéch stavu ha jejich postojem v minolosti k Moravě. Morava vedená Karlem staršim ze Žerotina ha Františkem z Ditrichštejna se n=prve odmitla přeopjit k českymo stavovskymo povstáni. Spojila se s nim haž v roko 1619, gde v zemi proběhl s pomocó českyho stavovskyho vojska převrat.

Bitve na Bily hoře se v roko 1620 zóčastnilo ze čtyři tisice možu moravskyho vojska (přesňéš řečeno, šlo o žoldnéře z německéch zemi najaty za penize moravskéch stavu) ha vedl je Jindřich z Thurno mladši ha Jindřich Šlik. Šlo o jedno z mála jednotek, kerá z bitve neoprchla ha bojuvala haž do konca, faktem ovšem je, že jeji pozica jakékoli ótěk v podstatě veločuvala.

Pobělohorsky obdobi
V době pobělohorsky belo v roko 1628 vedany Obnoveny zřizeni zemsky pro Moravo (rok předtym pro Čeche), kery zustalo, z drobnéma ópravama, v platnosti haž do roko 1848 ha zabezpečuvalo Habsburkum dědičny právo na česky země. Znamenalo tehde konec stavovskéch svobod ha na tehdéši dobo značny nábožensky tolerance.

V rámco nastopojiciho absolutizmo Ferdinand II. take zřidil nové óřad – moravské královské tribunál – kerym nahradil dosavadni instituco zemskyho hétmana (jakožto jednotlivca). Tribunál, ostanovené v prosinco r. 1636, sidlil zpočátko v Olomóco, hale roko 1642 bel (spolo ze zemskéma deskama ha sódem) přemistěné do Brna, kery se tak stalo hlavnim městem Morave. Ózemně-správni reforma Karla VI. z roko 1714 ostanuvila (jož stály) kraje: brněnské, jihlavské, znojemské, olomócké, přerovské ha hradiščské.

V sóvislosti z pronikavéma reformama Marie Terezie (zřizeni tzv. Directoria in publicis et cameralibus) přestalo r. 1749 moravsky markrabstvi (taják ostatni země Korone česky) de facto egzistuvat. Ztratilo aji to málo pravomoci, kery v pobělohorskym obdobi videňské dvur zemi bel ochotné ponechat. V roko 1763 sice panovnica nespokojeném stavum částečně ostópila (ostanovenim královskyho moravskyho zemskyho gubernia v čele se zemskym hétmanem, keré se stal záruveň předsedem zemskéch sněmu ha zemskyho vyboro), ovšem zemském óřednikum bele (na rozdil od óředniku, dosazuvanéch z centra do všeckéch nižšich ha střednich óřadu ha do značny částě óřadu zemskéch) jejich pravomoci stále okleščuvany. Radikálni Jozef II. pak zemsky óřade proměnil v čistě zeměpansky óřade ha zemšči (stavovšči) óřednici měli póze čestny funkce.

Roko 1758, za sedmilety válke, znovo vpadl na Moravo proské král Fridrich II., ovšem kvulivá potižám ze zásobovánim, óspěšny obraně Olomóca prohrany bitvě ho Domašuva bel nocené se bez óspěcho stahnót.

Roko 1777 je olomócky biskopstvi povéšeny na arcibiskopstvi, namisto proponovanyho biskopstvi v Opavě pak bel zřizené generálni vikariát. V letech 1782–83 Jozef II. slóčil státni správo Morave ha Rakóskyho Slezska v Zem moravskoslezskó, spravuvanó moravskoslezskym guberniem ze sidlem v Brně, přečemž stavovsky institoce obóch zemi zustale zachovany. Aji nadále bela Morava rožčleněná na 6 kraju. Jozef II. záruveň roko 1783 začlenil ózemi tzv. moravskéch enkláv ve Slezsko pod Opavské kraj, keré bel jednim ze slezskéch kraju. Aji nadále šak bely tyto ózemi spravuvany podlivá moravskéch zákonu.

19. stoleti
K 1. ledno 1850 belo zrušeny moravskoslezsky gubernium ha Morava ze Slezskem bele opět plně samostatnéma korunnima zeměma. Záruveň došlo ke vzniko dvóch zemskéch mistodržitelstvi: moravskyho ha slezskyho. V rámco centralizace se Moravsky markrabstvi taják jiny země mocnářstvi stalo korunni zemjó mocnářa ha provinció Rakóskyho cisařstvi.

Ózemi stávajicich moravskéch enkláv ve Slezsko nadále tvořilo (haž do roko 1928) špecificky správni ózemi. Na jedny straně belo spravuvany slezskéma orgánama v rámco nově vznikléch slezskéch okresu, avšak platile toť moravsky zemsky zákone, daně stama bele odváděny na Moravo ha rovněž se jednalo o jeden z moravskéch volebnich okresu. V rámco správni reforme vznikle na Moravě dva kraje (Brněnské z dvanácti okresama ha statutárnim městem Brnem ha Olomócké z třenácti okresama ha statutárnim městem Olomócem).

V rozsáhléch okresech egzistuvale expoziture hétmanstvi (Břeclav – expozitura okresniho hétmanstvi v Hostopečách; Moravsky Bodějovice – expozitura okresniho hétmanstvi ve Znojmě; Stary Město pod Sněžnikem – expozitura okresniho hétmanstvi v Šomperko; Moravská Ostrava – expozitura okresniho hétmanstvi v Mistko; Strážnica – expozitura okresniho hétmanstvi v Uherskym Hradiščo).

V ónoro 1861 bela přejatá Ónorová óstava, kerá podávala sóbor zemskéch zřizeni. Pusobnosť novyho zemskyho sněmo Moravskyho markrabstvi ha moravskyho zemskyho véboro bela taxativně vemezená v oblasti zákonodárny ha správni. V čele zemskyho véboro stál opět moravské zemské hétman. Vébor měl vékonnó ha samosprávnó funkco. Zemské mistodržitel nebel šak odpovědné zemskymo sněmo. V tyto době só kraje zrošeny ha nahrazoje je 76 "smišenéch" okresu ha 2 statutárni města (Brno ha Olomóc).

V roko 1865 v rámco programo federalizace Rakósky monarchie bela óstava zrošená ha Videň zahájila přimy jednáni se zemskéma sněmama včetně sněmo Moravskyho markrabstvi. Dva roke potem bela přijatá nová Prosincová óstava liberálniho docha, hale bez federalistickyho pojeti. O dalši tři roke pozďéš došlo opět k reformě okresu; jejich počet se snižil na 30 ha doplnilo je 6 staturátnich měst (Brno, Olomóc, Jihlava, Znojmo, Uhersky Hradišče ha Kroměřiž). Toto ospořádáni z maléma změnama trvalo haž do roko 1928.

Ózemi okresu se dále členilo na sódni okrese (nekery z něch bele rozděleny mezi 2 aji vice politickéch okresu). Správo smišenéch a pozďéš politickéch okresu řidilo okresi hétmanstvi v čele z hétmanem.

20. stoleti
(...)

Znak ha vlajka
Znakem Moravskyho markrabstvi bela od druhy polovice 13. stoleti červenostřibrně šachuvaná orlica ze zlató zbrojó ha koronkó položená na modré ščit. Na základě erbovniho listo cisařa Fridricha III. z roko 1462, vedanyho na znak vděčnostě za vojenskó pomoc Jiřiho z Konštáto ha Poděbrad bel znak na žádosť moravskyho zemskyho hétmana Jindřicha z Lipé polepšené změnó střibrnyho šachuváni na zlaty. Toto polepšeni šak české král jakožto lenni pán neoznal ha nepřijal ho ani zemské sněm. Až r. 1628 belo potvrzeny Ferdinandem II. (v sóvislosti z vedánim Obnovenyho zřizeni zemskyho ha snahó o definitivni ostaveni habsborskyho rodo jako dědičnyho pána země). Následně bele póživany obě barevny variante. Moravské zemské sněm z roko 1848 ("selské sněm") se osnesl na póživáni zlatočervenyho šachuváni, což potvrdilo r. 1849 aji 1888 ministerstvo vnitra. Ve velkym ha střednim habsborskym znako šak belo stabilně póživany puvodni střibrnočerveny šachuváni, ha to až do r. 1915, gde belo ve střednim znako změněny na zlatočerveny. Od roko 1918 se přešlo na výločny póživáni puvodni střibrnočerveny moravsky orlice v modrym polu, protože vecházi z tradičnich slovanskéch barev – červeny, bily ha modry. Z právniho hlediska belo pak střibrnočerveny šachuváni v moravskym znako vésluvně potvrzeny zákonem č. 252/1920 Sb.

Střibrnočervená moravská orlica je dnes sóčásťó velkyho státniho znako Česky republike aji znaku kraju Jihomoravskyho, Olomóckyho, Zlinskyho, Moravskoslezskyho, Pardobickyho ha Vesučine (Jihočeské kraj, aji dež zahrnoje čásť historickyho moravskyho ózemi, ve svym znako orlico nemá). Jihomoravské kraj kromě střibrnočerveny orlice póživá ve čtvrcenym znako odělenym roko 2004 take zlatočervenó varianto moravsky orlice, kerá je omistěná ve čtvrtym polo. Střibrnočervená orlica je take sóčásťó městskéch znaku čteřech moravskéch měst: Jevička, Moravsky Třebovy, Olomóca ha Znojma.

Vlajka Morave – schválená take sněmem z r. 1848 – bela obdélnikuvyho tvaro s poměrama délke ha šiřke 3 : 2 ze dvě sténě širokéma vodorovnéma prohama. Horni proh bel žloté ha dolni červené. Barve vlajke bele odvozeny ze zlatočerveny variante šachuváni moravsky orlice. Póživala se do konca 1. světovy válke, ha to předevšim moravskéma Němcama. Československá republika póživáni zemskéch vlajek zrošila.

Vlajka Morave je barvama, ospořádánim aji poměrem stran totožná z vlajkó hlavniho města Prahe.